Un equip de 200 mossens comenta l'Evangeli del dia
200 mossens comenten l'Evangeli del dia
Contemplar l'Evangeli d'avui
Evangeli d'avui + homilía (de 300 paraules)
Jacob sortí de Beer-Sabé, i els seus fills el feren pujar, amb les dones i les criatures, en els carros que el Faraó els havia enviat. Prengueren també tots els béns que posseïen en el país de Canaan. Jacob arribà a Egipte amb tota la seva família: llavors s'endugué tothom, fills i filles, néts i nétes. Jacob envià Judà per dir a Josep que sortís a rebre'l a la regió de Guesen. Josep sortí amb la seva carrossa i quan arribà davant el seu pare, se li llançà al coll i plorà abraçat amb ell. Jacob li digué: «Ara ja em puc morir. Ja t'he vist i t'he trobat en vida».
El Senyor vetlla per la vida dels honrats, posseiran eternament la seva herència; recolliran en anys de secada, en temps de fam no els faltarà l'aliment.
Decanta't del mal i fes el bé, i tindràs una casa per sempre; perquè el Senyor estima la justícia i mai no desempara els seus fidels. No quedarà rastre dels perversos, s'extingirà la descendència dels malvats.
És el Senyor qui salva els justos, els protegeix en dies de perill. El Senyor els ajuda i els deslliura dels malvats, i els salva, perquè en ell es refugien.
Un germà portarà a la mort el germà, i el pare el fill; i s’alçaran els fills contra els pares i els faran morir. I sereu odiats de tots a causa del meu nom, però el qui perseveri fins a la fi, aquest se salvarà. I quan us persegueixin en aquesta ciutat, fugiu a una altra; perquè en veritat us ho dic: no haureu acabat totes les ciutats d’Israel fins que vingui el Fill de l’home».
© Albada Editorial / evangeli.net
«I sereu odiats de tots a causa del meu nom»
P. Josep LAPLANA OSB Monjo de Montserrat (Montserrat, Barcelona, Espanya)Avui, l'Evangeli remarca les dificultats i les contradiccions que el cristià haurà de patir per causa de Crist i del seu Evangeli, i com haurà de resistir i perseverar fins al final. Jesús ens va prometre: «jo soc amb vosaltres dia rere dia fins a la fi del món» (Mt 28,20); però no ha promès als seus un camí fàcil, tot al contrari, els digué: «I sereu odiats de tots a causa del meu nom» (Mt 10,22).
L'Església i el món són dues realitats de “difícil” convivència. El món, que l'Església ha de convertir a Jesucrist, no és una realitat neutra, com si fos cera verge que solament espera el segell que li doni forma. Això hauria estat així només si no hi hagués hagut una història de pecat entre la creació de l'home i la seva redempció. El món, com a estructura apartada de Déu, obeeix un altre senyor, que l'Evangeli de sant Joan anomena “el senyor d'aquest món”, l'enemic de l'ànima, al qual el cristià ha fet jurament —el dia del seu baptisme— de desobeir, de plantar-li cara, per pertànyer solament al Senyor i a la Mare Església que l'ha engendrat en Jesucrist.
Però el batejat continua vivint en aquest món i no en un altre, no renuncia a la ciutadania d'aquest món ni li nega la seva honesta aportació per sostenir-lo i per millorar-lo; els deures de ciutadania cívica són també deures cristians; pagar els impostos és un deure de justícia per al cristià. Jesús va dir que els seus seguidors som en el món, però no som del món (cf. Jn 17,14-15). No pertanyem al món incondicionalment, només pertanyem del tot a Jesucrist i a l'Església, veritable pàtria espiritual, que és aquí a la terra i que traspassa la barrera de l'espai i del temps per desembarcar-nos a la pàtria definitiva del cel.
Aquesta doble ciutadania topa indefectiblement amb les forces de pecat i de domini que mouen els mecanismes mundans. Repassant la història de l'Església, Newman deia que «la persecució és la marca de l'Església i potser la més duradora de totes».
Pensaments per a l'Evangeli d'avui
«L’atleta no guanya quan es despulla de la roba, ja que deixa els vestits per començar a lluitar. Només rep la corona de vencedor després d’haver combatut com cal» (Sant Paulí de Nola)
«Jesús ens diu: ‘Jo us envio com ovelles enmig de llops’. El cristià, més aviat, ha de ser prudent, de vegades fins i tot astut: aquestes són les virtuts acceptades per la lògica evangèlica. Però la violència mai» (Francesc)
«Així, doncs, podem esperar la glòria del cel promesa per Déu als qui l’estimen i compleixen la seva voluntat. En tota circumstància, cadascú ha d’esperar, amb la gràcia de Déu, que ‘perseverarà fins a la fi’ (...)» (Catecisme de l’Església Catòlica, nº 1.821)
1 de setembre
Diumenge 22 (B) de durant l'any
Video de l’Evangeli i comentari
_______